- Tidligere. - Lauren! Godt at se dig.
En kæreste?
- Hvordan mødtes I? - Vi arbejdede sammen.
Hun er din kæreste.
Jeg er død. Fortæl hvorfor.
- Verden tror, at Nathan lever. - Ja, men jeg er ikke mig.
Hans ånd og hjerne kæmper for familien!
- Jeg finder ham og tager ham med. - Det er ovre.
- Det er umuligt. - Jeg finder en måde.
- Jeg skal ikke have et normalt liv. - Giver du op?
Jeg vil vide, hvor det fører hen. Jeg stjal det fra far.
Jeg vil kende sandheden.
- Hans kræfter kan øges tusind gange. - Han må intet vide.
- Hvor længe har du løjet? - Du skal styres.
Du kan dræbe millioner.
Du forrådte mig.
Jeg kender sandheden, Samuel.
Men jeg har en datter at tage mig af, så jeg holder på din hemmelighed.
Hvad ville du, Samuel?
Jeg ved ikke, hvorfor jeg læser dem. Det er kun forfærdelige nyheder.
Det får en til at tænke.
- På hvad? - Vores ubetydelige tilværelse.
Folk tror, at der er håb, men læser man det her -
- kan man undre sig over, om ikke vi er sidste generation.
- Og hvordan forhindrer vi så det? - Jeg tænker ikke så meget over det.
Det burde du gøre. Du voksede op i vores familie og har været loyal.
Jeg må bede om en tjeneste. Vil du være min højre hånd?
- Jeg mener "hænder". - Det ville være en ære.
Først skal du hente nogle papirer i mr Noah Bennets lejlighed.
De er i en kasse mærket "Primatech".
Hvem skal jeg give den til?
Må jeg bruge mine venner?
De ville passe perfekt til denne opgave.
HVORDAN VIRKER KOMPASSET
- Godaften, mr Bennet. - Hej, miss Gilmore.
Kom ind.
Jeg kunne have hentet dig. Du bor nærmere biografen.
Jeg inviterede dig ud, så jeg henter dig.
- Har du noget imod det? - Nej, slet ikke.
Det er bare... Jeg har ikke været på stævnemøde længe.
Jeg hoppede ligesom over den seksuelle revolution.
Hvem sagde noget om sex?
Hvad er alt det der?
Det er skurkene, tror jeg. Det er svært, når Primatech er væk.
- Kompas. - Det er vist vigtigt.
De dræber for det. Jeg har set to. Kig.
- Det var her. - Ikke andre steder?
Nej.
- Claire. - Tog hun det?
Da hun var her i går. Pokkers også.
Telefonsvarer. Claire, det er mig. Du tog kompasset.
Du må ikke gøre det her. Det er farligere, end du ved.
Ring til mig hurtigst mulig.
Lad mig gætte. Vi kommer ikke i biografen.
Giv mig hendes nummer. CIA har visse frynsegoder
Vandtortur, gode bagels og mobiltriangulering.
703-555-0187.
Når vi har lokaliseret mobilmasterne, finder vi hende på Google Maps.
Tak.
Jeg skylder dig en tjeneste.
Det ordner sig, Noah. Vi finder hende.
Kom vi hertil for at gå i tivoli?
Det tror jeg.
Kompasset peger på det.
Jeg har altid følt mig sær, men ikke så bogstaveligt.
- Jeg ved, hvorfor du er her. - Godt.
Så slipper jeg for en lang samtale.
Sorgen har fem stadier. Hop over fornægtelsen og accepter det.
- Han er ikke død. - Nathan døde for længe siden.
- Trods min egen fornægtelse. - Nej, han finder derinde. I Sylar.
Nathan bliver holdt i live.
Jeg vil finde ham og dræbe Sylar.
- Hvordan vil du klare hans kræfter? - Jeg tager dem fra ham.
- Tak, fordi du kom. - Det var det mindste, jeg kunne gøre.
Tænk nu over, hvad du gør.
Det har jeg gjort.
Hvad sker der, når du indser, at Nathan er væk?
Så må jeg nøjes med hævn.
- Måske skal vi lade være. - Vi har kørt i 21 timer.
Hvad, hvis vi møder Becky? Hun har forsøgt at dræbe dig en gang.
To gange faktisk. Men du beskytter mig vel?
Jeg mener det. Du behøver ikke at gøre det her.
- Det gør jeg heller ikke. - Vent, Claire.
Jeg er her for din skyld, så du skal gøre det.
- Skal jeg? - Vi har rejst en dag.
Men du har rejst hele livet, så du må tjekke det her.
Claire.
Jeg er glad for, at du kunne komme.
Jeg ved, at det ser skræmmende ud udefra, men man vænner sig til det.
Her. Frikort. I aften giver jeg. Alt.
- Kan I lide tivolier? - Det kan jeg vel.
Tak, men... vi kigger bare.
- Ja. - Men jeg ved ikke, hvad jeg skal se.
Det er mere normalt, end det virker. Det her er bare showet.
Vi må tjene penge så hæderligt som muligt.
Vi rejser fra by til by og er altid i bevægelse -
- indtil vi finder et bedre og mere permanent sted at bo.
- Kan I lide popcorn? - Hvem kan ikke det?
Det her er verdens bedste popcorn, og jeg mener det virkelig.
- De er gode. - Bliv, indtil I har spist dem.
Kig jer omkring, mød min familie. Så følger jeg jer til bilen -
- og I kan tage tilbage til skolen. Lyder det fint nok?
Bare indtil I har spist dem.
- Hvad er det, vi skal se på? - Jeg ved det ikke.
Men jeg har masser tilbage.
Tatoveringerne viser fremtiden. Hendes nøgne hud er et lærred.
Kom nærmere og betal.
Man ved aldrig, hvilken fremtid der åbenbarer sig.
Det her ser lovende ud.
- Hvad skal vi gøre? - Stil et spørgsmål og tag min hånd.
Og hvad så? Er du en slags spåkvinde?
Jeg viser det, du skal se.
- Som en krystalkugle? - Noget i den retning.
Kom nu. Gør det.
Er det meningen, at jeg skal være her?
Det må være en slags projektor, ikke?
PIGEN, MAN IKKE KAN SÅRE
Hvad? Skal jeg være med i cirkus?
Det her er ikke fremtiden, Claire. Det her er din længsel.
Kom. Vi går.
- Hej. - Hej.
Er alt det her til mig?
Det skulle du ikke have gjort.
Jeg mener det. Det skulle du virkelig ikke.
Hør her, Peter. Jeg er ret skuffet over dig.
Din plan var at give mig en sprøjte med stoffer.
Var det ikke den gamle plan?
Misforstå mig ikke. Tillykke, det lykkes første gang.
Men at narre mig anden gang?
Præcis.
- Hvad fanden har du gjort? - Vores haitiske ven...
Jeg tog hans evne.
Jeg kan slette tanker og blokere evner.
Giv mig min bror tilbage!
Nathan er død. Det burde jeg vide.
Han findes stadig i dig. Jeg vil have ham tilbage.
Hvad vil du gøre? Slå ham ud af mig?
Noget i den retning.
Åh gud.
Gør det ondt?
Ingen helende evner.
- Hvad vil du? - Jeg vil indgå en aftale.
Jeg stopper og lader dig hele, og du giver mig Nathan.
Du giver mig ham tilbage.
- Det lyder som en ret ensidig deal. - Det er det.
Hvordan skal det være?
Du får brug for mange flere søm.
Nej.
Jeg fjerner alt, som er dig, så kun Nathan er tilbage.
Jeg vil gerne se dig prøve.
- Nathan, jeg ved, at du er der. - Gør det.
- Dræb mig! - Kom du. Jeg kan ikke selv.
Kom nu!
- Pete. - Er det virkelig dig?
- Hvad mente hun med "længsel"? - Aner det ikke.
- Vil du gerne være cirkusartist? - Ikke hvad jeg ved af.
- Stedet gør mig nervøs. Skal vi... - Det er nu ret fantastisk.
De har fundet måder at bruge deres evner på.
De narrer folk, Claire.
- De er i det mindste frie. - Det er et galehus.
Der er værre ting. Som at blive jagtet af regeringen.
Jeg kan være pigen, som bliver savet over hver aften.
Der er noget at stræbe efter.
Giv mig tre bolde mere. Jeg vil have tigeren.
- Uretfærdigt. Du havde din chance. - Se her, pigebarn.
Jeg var kaster i tre år. Jeg slår dig.
- Den havde ramt. Hvad gjorde du? - Jeg har ikke været kaster.
- Kvit eller dobbelt. - Som du vil.
- Hvordan gør han? - Se på hans højre hånd.
Undskyld.
Godt, lille dame. Din tur.
Fyren var en idiot, men derfor skal han ikke narres.
- Sådan. Tillykke. - Tusind tak.
Hvis tur er det? Tre bolde for en dollar.
Så er vores tid gået.
Godaften. Jeg håber, I har nydt det.
Ikke ligefrem.
Er I interesserede, kan I se, hvor vi bor.
- Gerne. - Nej.
I må gerne slutte jer til os. Vi udelukker ingen.
Kom nu. Kom herhen!
Hele det sydlige Ohio. Fedt. En nål i en høstak.
- Tænk, at vi har taget alle dem. - Der er ingen ledetråde.
- Vi tog os aldrig af tivoliet. - Jeg sammenligner med CIAs database.
Slip det, Noah. Piger lyver for deres fædre.
- Jeg fortjener det. Hun er som mig. - Løgn indgår i vores arbejde.
- Og man høster, som man sår. - Fint.
Hvis du vil klynke, så gør det. Kom med det.
Jeg har drevet alle væk med mit kvælende kontrolbehov.
- Kom nu. Alle? - Sandra, Claire...
... dig. Ja, dig.
Det her vil jeg høre.
Lauren, vi havde noget sammen.
Hvad? På Primatech?
Jeg syntes, du var sød, men der var aldrig følelser mellem os.
Det var der faktisk.
- Nej. - Morgenmad to gange om ugen...
... i næsten seks måneder, og vi talte om alt.
Det havde jeg nok kunnet huske.
- Ikke, hvis du hukommelse er slettet. - Slettede du min hukommelse?
Du gjorde det selv. Det blev aldrig til noget.
Vi vidste, at det ville gå galt, og du valgte den sikre vej.
- Brugte jeg haitianeren? - Jeg ville ikke fortælle det sådan.
- Men du fortjener sandheden. - Så nu, hvor du er single...
... ville du prøve igen.
- Mr Bennet? - Hvem spørger?
Jeg hedder Eli og er et sendebud. Fra Brødrene Sullivans Tivoli.
- Må jeg komme ind? - Jeg foretrækker, at du bliver der.
Altså. Du opfører dig dårligt.
- Hvad vil du? - Du har noget.
- Som vi vil have. - Ingen skal komme til skade.
- Vi tager det, vi kom for. - Og så går vi.
Badeværelset.
- Han er en flerdobler. - Jeg ved det.
Tal om at være beredt.
En af dem er primær. Han skal skydes.
Det tog to uger at finde den i Tulsa. Hvad er planen?
Skyd dem alle og håb på det bedste.
- Væk. - Ligesom dine mapper.
Indimellem kom trolden tilbage -
- og tog altid gaver med til byens børn.
Selv om de voksne frygtede ham, hadede ham -
- vidste børnene, at han var harmløs.
For børn ved altid den slags. Ikke sandt?
Tilstå, at det ikke nær så uhyggeligt heromme.
- Det er fordi det er mørkt. - Det er et normalt tivoli.
Lige på nær svindlerne med superkræfter.
Alle ved, at alt i et tivoli er manipuleret.
Jeg kan ikke se noget forkert i det.
De lod jo den lille pige vinde.
De udnytter deres evner. Du narrer ingen med dine.
Hej, Barbie.
Doyle? Hej.
- Hvad laver du her? - Vi var i nabolaget.
- Hvor længe har du været her? - Da du hjalp mig, drev jeg rundt...
Jeg holdt lav profil. Det gik ikke. Så fandt Samuel mig -
- og alt blev anderledes.
Det er utroligt at bo her. Endelig hører jeg hjemme et sted.
Jeg kan være mig selv. Fuldstændig.
Du ved ikke, hvordan det er.
Jeg må tale med dig om det her. Bliver du her lidt?
- Ja, lidt. - Jeg må ordne noget.
- Vi ses om lidt. - Fint.
Forklar, hvorfor du er ven med en tivolimedarbejder.
Han kidnappede mig, forsøgte at få mor til at skyde mig...
... men jeg kom over det. - Hvad?
Claire. Børnene vil høre en historie mere, inden de skal sove.
- Du kan vel fortælle en? - Nej.
- Jeg kan ingen. - Selvfølgelig kan du det.
Alle har historier at fortælle.
Godt.
Der var en gang... en frø.
Og frøen levede i et fjernt land -
- med sin mor, far, bror...
... og en haletudse, der hed Mister Muggles.
Og frøen ville være speciel.
Hvad vil I hende? Du skal ikke lege med hendes følelser. Hun er sårbar.
- Det er urolige tider, ikke? - Det besvarer ikke spørgsmålet.
Familier består af mange ting -
- men den vigtigste del er kærlighed.
Vi kan ikke tilbyde meget, men kærlighed har vi nok af.
Noget, der ændrede alt.
- Jeg er træt, Pete. - Ja, det ved jeg.
Nej, jeg mener, at jeg er træt.
Jeg har forsøgt at komme ud, kæmpe mig vej -
- og jeg tror ikke, at jeg kan længere. Jeg orker det ikke.
Selvfølgelig gør du det.
Ved du hvad? Vi får lidt frisk luft. Jeg kender et godt sted.
Og da de har reddet verden fra total ødelæggelse -
- vender frøen tilbage til sin familie med alt, hvad den har lært.
Og de lever alle lykkelige til deres dages ende.
Så, børn. Sengetid.
Nej, ikke flere historier. Kom så.
De elsker dig.
Hvem har ansvaret her?
Det her er et lukket område.
- Hvor er chefen? - Her, min ven.
Du er ikke min ven. Du stjal mine penge.
Det må være en fejl. Vi stjæler ikke gæsternes penge.
- Jo. Giv mig mine penge! - Vi tilbyder spillemuligheder.
- Du satsede og tabte. - Spillet var manipuleret.
Eller også er du ikke god nok til at vinde. Alle har deres talenter.
Guds gaver. Vor Herre har måske glemt at give dig en.
Hvad med denne gave?
- Nej! - Hvorfor slår han ikke tilbage?
Vores ven har noget at sige. Lad ham tale.
- Så er det nok! - Ja?
Jeg kan klare dig. Jeg klarer alle jer misfostrer!
Du kan ikke skade os.
- Kan du huske, da vi var her sidst? - Ja.
Ja, det kan jeg.
Du stod på den kant.
Som en idiot.
Du spurgte om fars depression.
Du spurgte, om jeg kunne flyve.
Kan du huske, hvad du sagde?
- Jeg sagde, at vi begge kunne flyve. - Nej.
Inden det.
Du benægtede det.
Det var valgår.
Benægtelse var normen.
Det føles som en million år siden.
- Et helt liv. - Vi kom gennem det.
Sammen. Vi kom gennem al galskaben.
Vi kan komme gennem hvad som helst.
Selv døden?
Hvorfor ikke?
Det her er ikke mig. Det er ikke min krop, men Sylars.
Nej, det er dig. Jeg ser på dig.
- Du ser en illusion. - Nej, det er dig.
Du må fortsætte kampen derinde.
Jeg kan ikke.
Han dræber mig.
- Jeg kan ikke holde ud længere. - Jo, det kan du.
Derfor fandt du mig. Derfor opsøgte du mig.
Jeg fandt dig, fordi jeg ville korsfæste dig på Times Square.
Nathan, det der er ikke dig.
- Det er det, jeg forsøger at sige. - Nathan.
Bliv hos mig. Kom nu. Du skal kæmpe imod.
Du skal kæmpe imod. Kom nu. Bliv hos mig.
Kom nu.
Jeg er ked af det, Pete.
Nathan!
- Træk dig op. - Slip mig.
- Jeg kan ikke. - Accepter, at jeg er væk.
Du skal hjælpe mig. Træk dig op, kom nu.
Du skal fortsætte for os begge.
Sig til mor, at jeg elsker hende, og tag dig af Claire.
Kæmp den gode kamp. Du er alt det gode i verden.
- Nathan... - Og verden har kun set begyndelsen.
- Jeg kan ikke uden dig. - Du kan alt, Pete.
Husk det.
Jeg elsker dig.
Nathan...
Jeg elsker dig, Nathan.
Hvorfor lod du ham gøre det mod dig?
Livet er en række af valg.
Jeg træffer de valg for at værne om denne familie.
- Du kunne have forsvaret dig. - Ja, nemt.
Men vi er sigøjnere, Claire.
Vi afvejer vores beslutninger nøje, når det gælder udenforstående.
Ikke at gøre modstand kan være det klogeste.
- Det er ikke rigtigt. - Nej, det er det ikke.
Vi er ikke så forskellige, vel?
Vi lærer nye ting om os selv. Vi søger nye måder at leve på -
- på vores egne vilkår.
Det har I fundet herude.
- Har vi? - I kan være dem, I er.
- Helt åbent. Blandt andre mennesker. - Hvis vi lyver, bukker og tier...
... og vender den anden kind til. Ja da.
Jeg er blevet fodret med løgne hele livet.
Jeg lærte at være tilfreds med at være andenrangsborger.
Nu stiller jeg spørgsmålstegn. Det gør du også. Jeg ved, hvad du tænkte -
- da du gik rundt i aften.
Det her sted er meget underligt, men underligt bekendt.
Har jeg ret?
- Jeg ved ikke, hvad jeg tænkte. - Jo, og det var rigtigt.
Vi synes alle, at det er lidt mærkeligt.
Et tivoli?
Men det er det eneste liv, de fleste af os kender til.
Vi kan mere. Vi kan blive større.
Vi skal finde ud af hvordan.
Jeg har en følelse af, at du kan hjælpe os.
Jeg tror, at det er tid til lidt selvransagelse.
Du må gerne blive et par dage, inden du vender tilbage til skolen.
Du godeste. Hele aftenen har været som en dårlig Fellini-film.
21 timers kørsel. Vil du begynde?
- Hvad er der? - Vi ses på mandag.
Hvad?
Jeg bliver her et par dage.
Vi har ferie i to dage mere.
Jeg ved, at det er svært at forklare, men jeg...
Du skal se det selv.
Jeg forstår.
Jeg så dit ansigt, Claire. Hvordan du kiggede på dem.
Som om du passede ind. Som om du kendte dem.
Jeg har aldrig følt sådan nogen steder i hele mit liv.
Jeg er glad på dine vegne.
- Vi ses på mandag. - Det håber jeg.
Jeg gør det rigtigt. Alt giver snart mening.
Joseph, samlingen af de andre, alt.
Du har anstrengt dig for at få hende. Hun er meget uskyldig.
Jeg ved ikke, om du får nytte af hende.
Det er ikke hende, jeg er ude efter.
Min bror, Joseph, havde ret.
Han troede, at hans familie ville være i sikkerhed alene.
Den tanke har fungeret for os i årevis.
Men hvor længe kan vi leve sådan her? Vandrende i ørkenen uden hjem?
Tiderne ændrer sig. Det skal vi også gøre. Vi må stoppe med at flygte -
- komme ud af skyggerne. Men vi er for få til at kunne kæmpe.
Skal vi blive storslåede, skal vi vokse og finde nye medlemmer.
De nyeste af os skal ikke hjemsøges af vores gamle byrder -
- og vandre som nomader. De fortjener et hjem.
Vores eget land.
Jeg har tænkt meget over, hvor vores hjem skal være -
- og jeg kommer hele tiden tilbage til dette sted.
Her skal vi slå rødder og bygge et liv. Et samfund.
Her slipper vi for undertrykkelse. Vi skal leve på vores vilkår -
- men det kan vi ikke uden at samle resten.
Når det er gjort, vender vi tilbage hertil.
Vi skal ikke vandre længere.
Vi skal endelig...
... finde hjem.
FORTSÆTTES I NÆSTE AFSNIT...
Helle Virenfeldt Sørensen www.broadcasttext.com